Макар цял свят да отрича този факт, ние французите знаем истината.
Най-вкусната храна в света се готви във Франция.
Най-вкусната храна във Франция се готви в Париж.
А някои казват, че най-вкусната храна
в Париж се готви от готвач Оугуст Густоу.
Ресторантът му е хита на Париж. 5 месеца напред всичко е резервирано.
Издигането му на всички 1- ви страници на списанията,
кара конкуренцията му да завижда яростно.
Той е най-младият готвач с рейтинг от 5 звезди.
Книгата му: "Всеки може да готви" стана бестселър.
Но не всички се радват на успеха му. - Забавно заглавие.
"Всеки може да готви. " Още по-забавно е, че Густоу мисли, че е вярно.
Аз от друга страна взимам готвенето на сериозно
и не мисля, че всеки може да готви.
Рататуи
Това съм аз.
Очевидно е, че трябва да си преосмисля смисъла на живота.
Какъв ми е проблемът ли? Първо на първо съм плъх.
Което означава, че животът ми е тежък.
И второ... имам много развито усещане за вкус и мирис.
Брашно, яйца, захар, ванилия.
О, дори и малко лимон.
Можеш да подушиш всичко това? Имаш дарба!
Това е брат ми Емил. Той лесно се впечатлява.
Подушва подправките, голяма работа.
Това е баща ми. Той никога не е впечатлен.
Той е и водачът на клана ни.
Какво лошо има в това да имаш прекалено развито обоняние?
Чакай! Не го яж това! - Какво става?
Оказа се, че тази странна миризма е била от отрова за мишки.
В този момент татко не мислеше, че талантът ми е безполезен.
Чувствах се доста добре от това, докато татко не ми намери работа.
Чисто е. Чисто е.
Точно така. Проверявам за отрова.
Безупречно... което ще рече, че е чисто.
Нали се сещаш, то е близо до... както и да е.
Поне баща ми беше горд. - Не се ли чувстваш по-добре, Реми?
Помагаш на благородна кауза. - Благородна ли?
Ние сме крадци, татко. И да си го признаем - крадем боклук.
Не е кражба, ако никой не го иска.
Защо го крадем, ако никой не го иска?!
Да кажем просто, че имаме различни гледни точки.
Това знам аз: Ако си това, което ядеш, искам да ям само хубавите неща.
Но за баща ми... - Храната е за енергия.
Ако подбираш какво да ядеш, ще умреш от глад.
Сега млъквай и си яж боклука. - Ако ще сме крадци,
защо да не крадем хубавите неща от кухнята, където няма нищо отровно?
Ние не сме крадци. А и стой далеч от кухнята и от хората - опасно е.
Знам, че трябва да мразя хората, но... има нещо в тях.
Те не просто преживяват, а откриват неща, създават...
Вижте само какво правят с храната. - Как да ви го опиша...
хубавата храна е като музика, която можеш да вкусиш,
цвят, които можеш да подушиш. Съвършенството е навсякъде.
Трябва само да можете да спрете и да се насладите.
Густоу беше прав.
Невероятно! Всеки вкус беше уникален.
Но... като смесиш един вкус с друг, се създаваше нещо ново.
Така започна тайният ми живот.
Само Емил знаеше за него.
Емил! Намерих гъба!
Ти добре криеш храната. Помогни ми да намеря къде да я скрия.
Не ме разбира, но мога да бъда себе си, когато съм с него.
Защо ходиш така?
Не искам да трябва да си мия лапите постоянно.
Замисляш ли се, че с тези лапи ходим и после пипаме храната?
Замисляш ли се какво ядем? - Постоянно.
Когато ям, не искам да знам по какво съм стъпвал.
Както искаш, но ако татко те види да ходиш така, ще е доста бесен.
Какво имаш там?
Намерил си сирене!
И то не какво, а от най-хубавото!
Ще се върже идеално с гъбата ми.
И този розмарин. Този розмарин, с...
И може би, няколко капки от тази трева.
Хвърляй ги в купчината и...
Не трябва да слагаме това заедно с боклука! Това е специално.
Но нали трябва да се върнем преди залез слънце, защото татко...
Емил! Това са нови възможности. Трябва да сготвим това.
Въпросът е как точно да го сготвим.
Номерът е да продължавам да въртя, за да се опуши равномерно.
Бурята вече е доста близко.
Реми, не мислиш ли, че не трябва да стоим толкова близко до...
Трябва да опиташ това! Това е...
има прекрасен, леко разтопен, не толкова опушен вкус,
а по-скоро...
Ето такъв. Не мислиш ли? Как би кръстил този вкус?
Мълниеносен? - Да!
Трябва да го направим отново!
Когато пак има буря, се качваме на покрива и...
Знам какво още му трябва! Шафран! Малко шафран ще го направи...
Защо ли предчувствам, че... - Намира се в кухнята!
Шафран...
- Не е добре.
Хич не ми харесва това. Тази ще се събуди.
Бил съм тук милиони пъти. Като пусне готварския канал
заспива непробудно. - Бил си тук милион пъти?
Казвам ти, точно шафран ни трябва. Помощниците на Густоу го купуват.
Добре, а кой е Густо?
Най-великият готвач в света! Написал е тази книга.
Чакай малко. Ти четеш? - Е, не прекалено много.
Татко знае ли?
Може да се напишат книги за нещата, които не знае татко.
И има такива написани.
Затова и чета. Това също е наша тайна. - Мразя тайните.
Всичкото това готвене и четене,
и гледане на телевизия, докато четем и готвим.
Сякаш ме въвличаш в престъпление, а аз ти позволявам.
Защо ти позволявам?
Защо се бавят толкова? - Италиански шафран.
Густоу казва, че е отличен, добре че старата лелка е...
Това е Густоу! Мръдни да гледам!
За хубавото готвене не е за слаби сърца, трябва ви въображение.
Трябва ви силен характер. Трябва да пробвате всичко.
Не оставяйте на никой да ви ограничава в нещо, само заради произхода ви.
Важна е душата и целите ви.
Всеки може да готви, но само тези, които чувстват храната, са велики.
Истинска поезия! - Но това продължило кратко.
Ресторантът на Густоу изгуби една от звездите си
след посещението на топ критика на храна - Антоан Игу.
Това беше тежък удар за Густоу.
С разбито сърце, готвачът умира малко след това.
Което по традиция, означава отнемане на още една звезда.
Густоу е мъртъв?
Бягай!
Тръгвай, ти знаеш пътя за колонията!
Реми, помогни ми! - Емил, залюлей лампата!
Ще те хвана!
Емил, залюлей се към мен!
Бързо, всичко към лодките!
Книгата!
Темпо, темпо!
Ей, чакайте ме!
Къде е Реми?
Тук съм! Идвам!
Давай, синко! Дайте му да се хване за нещо.
Хайде! Греби, синко! Протегни се!
Реми! - Татко!
Хайде, ще се справиш!
Хора, чакайте!
Чакайте ме!
Тате?
Ами сега накъде?
Чаках..
...да чуя звук...
...от нечий глас...
...знак...
...какъвто и да е.
Ако си гладен, се разходи и огледай, Реми.
Защо чакаш и тъжиш?
Току-що изгубих семейството си,
и всичките си приятели, вероятно завинаги.
Защо си толкова сигурен? - Ти си илюстрация. Защо говоря с теб?
Изгубил си семейството и приятелите си, самотен си.
Да, а ти си мъртъв. - Това не е пречка пред мечтите!
Ако мислиш само за миналото, няма как да видиш какво те очаква.
Сега отиди и се разгледай!
Какво правиш?! - Гладен съм!
Не знам къде съм и кога пак ще намеря храна.
Реми, ти си над тези неща. Ти си готвач!
Готвачът готви, крадецът краде.
Ти не си крадец. - Но съм гладен.
Ще се намери храна, Реми.
Тя винаги идва при тези, които обичат да готвят.
Не ти стиска!
Париж! През цялото това време съм бил под Париж?
Красив е! - Най-красивият!
"При Густоу"? Твоят ресторант?
Ти си ме довел до него! - Изглежда така съм направил.
Така е! Доведох те при него! - Трябва да го разгледам.
Салата и три филета.
Три филета. Почвам ги. Трябват ми чинии.
Здравейте, майстор Скинър.
Добър вечер, шефе. - Шефе, виж кой е тук.
Алфредо Лингвини. Момчето на Рената.
Виж го колко е пораснал. Помниш Рената, нали?
Старата приятелка на Густоу. - А, да. Как си... - Лингвини.
Благодаря за посещението.
Как е... - Майка ми? - Рената.
Да, Рената. Как е? - Добре. Е, не точно...
По-добре е. - Тя почина.
Съжалявам. - Недейте.
Тя вярваше в рая, затова е осигурена, нали се сещате - след смъртта.
Какво е това? - Остави го за вас.
Мисля, че се е надявало да помогне... на мен... да си хвана работа...
тук. - Ами да! Густоу не би се поколебал!
Син на Рената... - Да, ще пуснем молбата
и ако нещо излезе... - Вече го наехме. - Какво?!
Как смееш, без моето разрешение? - Трябва някой да хвърля боклука.
А, боклука. Е, радвам се, че си при нас.
Не мога да повярвам! Истинска елитна кухня и мога да гледам.
Чел си книгата ми. Да видим колко знаеш. Кой е готвачът?
Ето този. - Браво.
Кой е следващ в йерархията? - Помощник готвачът...
Ето той! Той отговаря за кухнята, когато го няма готвача.
Този отговаря за сосовете, важна позиция.
Те отговарят за приготвянето на храната.
Те също са готвачи, много важни.
Ти си умен плъх. А кой е това?
Той ли? Той е никой!
Не е никой, част от кухнята е. - Някакъв помощник е.
Мие чиниите или хвърля боклука. Той не готви.
Но може и да може. - Не. - Как разбра?
Не помниш ли какво казвам винаги? Всеки може да готви!
Да, всеки може, но не значи, че трябва всеки да готви.
Това не го спира! Виждаш ли?
Какво прави той? Не, не. Това е кошмар!
Съсипва супата, а никой не забелязва! Това е твоят ресторант, направи нещо!
Аз съм просто плод на фантазията ти. - Но той съсипва супата!
Трябва да кажем на някой!
Реми! Какво чакаш? - Редовно ли ще ме стряскаш така?
Знаеш как да я направиш хубава - това ти е шансът.
Супата! Къде е супата?
Марш от пътя ми!
Боклучарят? Ти готвиш?
Как смееш да готвиш в кухнята ми?
Откъде тази смелост да направиш нещо толкова глупаво?
Ще те уволня! Мисля, че закона ще е на моя страна.
Ларус, изхвърли го!
Но не и преди да си му теглил един пердах.
За какво мърмориш? - Супата.
Супата!
Спрете тази супа!
Келнер! - Лингвини!
Уволнен си. У- В-О-Л-Н-Е-Н!
Уволнен! - Иска да види готвача.
Какво каза клиента? - Не беше клиент, а критик.
Беше Льо Клер. - Какво каза?
Хареса й супата. - Какво да чакам? Заради теб съм тук.
Някой пита за супата ти!
Каква игра играеш?!
Още ли съм уволнен?
Не можеш да го уволниш! - Какво?
Льо Клер го хареса. Дори те извика да ти го каже.
Ако напише статия за това, а после разбере, че си уволнил готвача...
Той просто хвърля боклука. - Който сготви нещо, което й хареса.
Как ще представяме Густоу, ако не уважаваме вярванията му?
И кое е това вярване? - "Всеки може да готви!"
Вероятно реагирах пресилено.
Той взе смело решение.
Трябва да го наградим за това, както би направил Густоу.
Ако иска да плува в опасни води, кои сме ние да му забраним?
Щеше да бягаш. - А, да.
След като прояви такъв интерес към кариерата му, ти ще отговаряш за него.
Някой друг?
Тогава обратно на работа!
Ти или извади голям късмет, или точно обратното, ще направиш супата пак
и този път, ще тенаблюдавам изкъсо.
Може да те мислят за готвач, но знаеш ли какво мисля аз, Лингвини?
Че си един долен, мръсен...
Плъх!
Хванете го! - Лингвини, хвани го с нещо!
Какво да направя сега? - Убий го! - Сега ли?
Не! Не в кухнята. Откачен ли си?
Знаеш ли какво ще стане, ако някой разбере, че имаме мишки?
Ще ни затворят. Репутацията ни виси на косъм!
Махни го от тук и го убий! Отърви се от него!
Върви!
Не ме гледай така!
Не си само ти в капан. Очакват да я сготвя пак!
Не съм амбициозен, не се опитвах да готвя.
Просто не исках неприятности! Ти слагаше подправките!
Какво сложи вътре? Риган?
Розмарин? Това е подправка, нали?
Не си ли сложил вътре?
Ами тогава какви бяха тези подскоци?
Трябва ми тази работа. Толкова пъти са ме уволнявали.
Не стига че не знам как се готви, а сега почнах да говоря и с плъхове.
Да не кимна току-що? Ти кимаш ли?
Значи ме разбираш? Не съм луд!
Чакай малко. Не мога да готвя, нали?
Но ти можеш, нали?
Недей да скромничиш, все пак си плъх! Каквото и да си направил го харесаха.
Това може и да стане. Харесаха супата!
Харесаха супата. Дали можеш да я направиш пак?
Добре, ще те пусна. Но сме партия вече, нали?
Добре.
Ето тук живея. Не е кой знае какво, но...
нали се сещаш...
Може и по-зле да е. Има отопление, ток,
канапе и телевизор. Моето е и твое.
Това сън ли е? - От най-хубавите.
Защото можем да споделим. - Но защо тук и сега?
А защо не тук и сега?
Нима има по-хубаво място за това от Париж?
Добро утро, малки готвачо. Отваряй очи.
О, не! Какъв съм идиот!
Знаех си, че така ще стане. Пуснах плъх вкъщи
и му казах, че моето е и негово. Яйцата ги няма!
Откраднал е храна и е изчезнал. Така е като се доверявам на плъх.
Здрасти, това за мен ли е?
Много е вкусно. Какво си сложил?
Това откъде го взе?
Виж, прекрасно е, но не кради. Ще купя подправки.
Ще закъснеем, а ми е първи ден!
"И аз като останалите критици отписах "При Густоу" след смъртта на готвача,
но тази супа беше същинско откритие!" - Льо Клер ни хвали?
Да! "Макар да не вярвахме "При Густоу" отново привлече вниманието ни. "
Времето ще покаже дали го заслужават.
Знам, че е глупаво и откачено, но не можем да се справим един без друг,
затова трябва да работим заедно. С мен ли си?
Да действаме!
Добре дошъл в ада. Сега направи отново супата.
Не бързай, ако щеш я прави цяла седмица.
Супата.
Така няма да стане! Ще се побъркам ако продължим така.
Трябва да измислим нещо друго, което не включва хапане, щипане и т. н.
Никакво хапане!
И никакво драскане, разбра ли?
О, гладен си.
Да обмислим нещата.
Ти можеш да готвиш, а аз да... изглеждам като човек.
Трябва да си измислим знаци, за да правя каквото искаш,
без да си личи, че ме контролира малък плъх.
Чуй ме само! Аз съм луд!
В склада говоря с плъх за...
Лингвини?
Трябва да има комуникация. Не мога да се оглеждам за сигнали постоянно...
Плъхът! Видях го!
Плъхът ли? - Да, беше точно до теб!
Какво правиш тук?! - Просто гледам кое къде е...
Зеленчуци и т. н.
Вън!
Ще те направя много близък със зеленчуците!
На косъм беше. Добре ли си?
Как го направи това?
Това е много странно и неволно.
Веднага разбрах, че в главите ни се върти една и съща идея.
Така.
Накъде ме водиш?
Така ще стане.
Поздравления.
Успя да повториш случайния си успех. Но трябва да готвиш друго освен супа,
ако искаш да оцелееш в кухнята ми.
Колет ще ти обясни как стоят нещата тук.
Искам само да знаеш каква чест ще е за мен да работя...
Не, ти слушай! Трябва да знаеш точно с кой си имаш работа.
Колко жени виждаш в тази кухня? Само мен.
Защо мислиш, че е така? Защото си има строги правила,
направени специално, за да е невъзможно
една жена да навлезе в този свят.
Но въпреки това съм тук. Как ли е станало?
Защото ти...
Защото съм най-коравата тук! Много съм се трудила за да съм тук
и няма да рискувам всичко за някой, който е дошъл тук с късмет.
За готвене или за ядене, китайската храна на "Густоу" е най-хубавата.
Както винаги, отлична работа, Франсоа.
Искам да измислиш нещо за новата серия замразени храни.
"Кренвиршчетата на Густоу!
Като кренвирши са, но по-малки. " - Какво е "кренвиршче"?
Евтина пържена наденица, сещаш се, американска е.
Може да направиш фигурка как Густоу държи продукта.
Или просто куче в костюм на царевица?
Е, нека бъде нещо достойно.
Свържи ме с адвоката ми!
В завещанието пише, че две години след смъртта му ако не се
появи наследник, ресторантът ще се препише на помощник готвача.
Знам какво пише в завещанието!
Искам да знам дали това момче ще промени нещата!
Няма кой знае каква прилика. - Няма никаква прилика!
Никаква! Той не е син на Густоу!
Густоу нямаше деца. И що за неподходящ момент. Срока изтичаше след месец.
Изведнъж се появява момче с писмо от наскоро починалата му майка,
която твърди, че Густоу му е баща.
Това на Густоу ли е? - Може ли? - Разбира се.
Но момчето не знае? - Твърди, че не му е казала.
Нито пък на Густоу. Иска и аз да не казвам.
Какво иска тогава? - Работа за момчето.
Само работа ли? Тогава от какво се притесняваш?
Така ще можеш да го наглеждаш, докато аз не разбера колко е истинско това.
Трябва ми малко ДНК от момчето. И коса ще свърши работа.
Помни ми думите, има нещо гнило в тази работа!
Той знае нещо. - Спокойно. Той хвърля боклука,
ще се справиш с него.
Какво правиш? - Режа зеленчуци.
Не, губиш сили и време. Мислиш, че готвенето е забавно?
Сякаш готвиш с мама в кухнята? Майка ти не трябва
да се справя с постоянно идващите различни поръчки,
които трябва да пристигнат
по масите им по едно и също време. Всяка секунда е от значение.
Не може да се моташ!
На какво прилича това? Пази работното си място чисто.
При нова поръчка какво ще правиш? Мръсотията бави работата.
Това място прилича на същинска лудница.
Ще ти го обясня простичко. Пази си работното място чисто или ще те убия!
Ръкавите ти имат вид сякаш си повърнал на тях.
Дръж си ръцете близко до тялото. Виждаш ли? Винаги в тази поза.
Готвачите трябва да са бързи. Дръж си ръцете близко
и няма да се изгориш или изцапаш. По това се познава добрият готвач -
чистите ръкави. Познавам стила на Густоу.
Винаги слага нещо непредвидено във всяка гозба.
Ще ти покажа. Знам наизуст всичките му рецепти.
Винаги прави нещо непредвидено. - Не. Следвай рецептата.
Но ти каза... - Негова работа беше да е непредвидим.
Нашата е да следваме рецептата.
Как да познаеш добрия хляб, без да си го опитал?
Не по мириса, не по вида, а по звука от кората му.
Същинска симфония! Само хубавия хляб издава такъв звук!
За да вземеш най-добрите продукти, трябва да вземеш първите изкарани.
Само по 2 начина можеш да го направиш: Отгледай си ги сам, или подкупвай.
И ето - най-добрия ресторант избира най-хубавите продукти.
Хората мислят, че кулинарството е снобско,
затова и готвача трябва да е малко сноб, но не чак толкова. Гледай.
Избягал е от вкъщи когато е бил на 12. Бил е акробат в цирка,
но го уволнили, защото се заиграл с дъщерята на шефа.
Хорст е лежал в затвора. - Защо?
Никой не знае със сигурност. Винаги разказва различна история.
Незаконно си присвоих компания. Ограбих втора национална банка
използвайки само химикалка. Направих дупката в озоновия слой.
Убих човек... с този палец!
Не играй на карти с Пампиду.
Има забрана да стъпва във Вегас и Монте Карло.
Ларус снабдявал съпротивата с оръжия.
Коя съпротива? - Не казва. Явно не са спечелили.
Виждаш ли? Ние сме артисти. Пирати.
Ние сме повече от готвачи. - Ние?
Да. Вече си един от нас.
Така ли? Благодаря ти за всичките съвети за готвенето.
И аз ти благодаря. - Защо?
Защото ми благодари.
Плъхът!
Просто си изпуснах ключовете.
Решихте ли какво ще поръчате? - Супата ви е прекрасна,
но я поръчваме всяка вечер. - Има ли нещо друго?
Имаме прекрасен гъши пастет. - Да, знам. Преди беше хит.
Какво ново предлага готвачът?
Поискаха нещо ново. - Ново ли? - Да.
Какво да им кажа? - Какво им каза? - Че ще попитам.
Какво бръщолевиш? - Клиентите искат нещо ново.
Какво да им кажа? - Какво си им казал?
Че ще попитам! - Проста работа.
Направете някоя стара рецепта, която не сме правили отдавна.
Знаят старите рецепти. Харесват супата на Лингвини.
Искат да им сготви Лингвини?
Просто казва, че много хора харесват супата.
Добре тогава. Ако искат от Лингвини
им кажи, че ще им приготви нещо специално.
Нещо, което го няма в менюто.
Но не забравяй да им напомниш, че ще е от Лингвини.
Сега е моментът да си покажеш таланта.
Забравената рецепта на Густоу, за сладък хляб.
Колет ще ти помогне. Темпо, хората са гладни.
Сигурен ли сте? Тази рецепта беше ужасна. Самия Густоу го каза.
Точно такова предизвикателство му трябва на младия готвач.
Сладък хляб Густоу. Продуктите са следните:
Пипало на морски вълк, патешко яйце, изсушени гъба,
и сос от аншоа.
Не я знам тази рецепта, но щом е на Густоу...
Почваме! Имаме ли телешко шкембе? - Да.
Телешко шкембе?
Ей сега се връщам.
Не ми обръщайте внимание. Това ще ми трябва за малко.
Ето насам... Ей сега идвам.
Благодаря. Това ще ми трябва за малко.
Ето взех я тази подправка.
Какво правиш? Трябва да приготвяш рецептата на Густоу.
Това е рецептата. - Това го няма в рецептата!
Импровизираш? Няма време за това. Клиентите чакат!
Права си. Трябва да те послушам. - Спри!
Какво да спра? - Плашиш ме.
Каквото и да правиш, спри!
Има специална поръчка! - Идвам.
Мислех, че сме партия. - Така е!
Тогава какво правиш? - Трудно е за обяснение.
Поръчката! - Идвам.
Забравих аншоата.
Да не си посмял. - Няма, няма.
Съжалявам.
Готова ли е поръчката на Лингвини. - Да, ужасна е както винаги.
Току-що я отнесоха. - Опита ли я? - Да.
Преди да я промени. - Какво?!
Как може да я промени? - Промени я
точно докато излизаше. - Хареса им!
Всички питат за нея. Имам още 7 поръчки!
Това е... прекрасно.
Специална поръчка!
За Лингвини!
Почини, приятелче, подишай въздух.
Бяхме блестящи тази вечер.
Хванах ти шапката.
А сега сериозно. Искам да поговорим. В офиса ми.
Проблем ли има? - В никакъв случай.
Просто ще пийнем вино и ще си поговорим приятелски.
Новака не идва вече за съвети при теб, а Колет?
Вече има всичко, от което има нужда.
Ще вдигаме тост за успеха ти, Лингвини.
Браво на теб. - Приех само от учтивост.
Аз всъщност не пия. - Разбира се, че не.
И аз не бих пил тази гадост. Но трябва да си огромен идиот,
за да не оцениш това Шато от 61-ва.
А вие г-н Лингвини, далеч не сте идиот.
Вдигам тост за това!
Реми! - Емил?
Не мога да повярвам, че си жив! - Мислех, че съм ви видял за последно!
Не вярвах, че си оцелял. - Какво ядеш?
Представа си нямам. Май някога е било опаковка на нещо.
Стига глупости! Сега си в Париж, това е моят град!
Брат ми няма да яде боклуци!
Крадеш, а каза на Лингвини, че може да ти има доверие!
Може да ми има. Това е за брат ми.
Момчето може да си изгуби работата. - Тоест и аз моята. Всичко е наред.
Още вино? - Не трябва, но... добре.
Къде си се учил, Лингвини? - Къде съм се учил ли?
Не ми казваш, че готвиш за пръв път, нали?
Не е така. - Знаех си! - За 5-ти път ми е.
В понеделник ми беше за пръв път, но съм изхвърлял боклука много пъти...
Да, да. Пийни още вино. Разкажи ми за хобитата ти, Лингвини.
Обичаш ли животни? - Животни ли? Какви точно?
Знаеш, стандартните - кучета, котки, коне, морски свинчета... плъхове.
Донесох ти нещо... Не! Изплюй това веднага!
Трябва да те науча да се храниш правилно.
Не, не така!
Ето. Сега го сдъвчи бавно, като недей да мислиш за друго, освен за вкуса.
Видя ли за какво ти говоря? - Не точно.
Сладко солено, леко дъбов вкус. Вкусваш ли го?
Усещам вкуса. - Сега опитай това.
Затвори очи. Сега опитай това.
Сладка коричка.
Сега ги опитай двете заедно.
Мисля, че почвам да ги усещам.
Не знам кое точно, но май ги усещам. - Разбираш ли вече?
Сега си представи, че всички прекрасни вкусове на света се сливат в едно.
Вкус, неопитван преди.
Мисля...
Пак се разсеях.
Но това беше интересно преживяване. Най-интересната храна, която...
Ей, какво правим?! Татко не знае, че си жив.
Трябва да кажем на всички. - Не знам... - Какво?
Работата е там, че трябва... - Какво по-важно има от семейството?
Какво по-важно има? - Е, предполагам...
че просто едно гостуване няма да ми навреди.
Имал ли си плъх? - Не.
Работил ли си някъде, където има плъхове?
Може у вас да е имало? - Не, не и не.
Знаеш нещо за плъховете!
Знаеш, че кой знае... плъшоци...
Защо й викат така? - Как? - Рататуи.
Защо й викат така? Ако ще кръстиш някоя манджа,
трябва само от името й да ти се дояжда.
Рататуи не звучи така. Звучи ужасно.
А ужасното не звучи вкусно.
За жалост... ни свърши виното.
Синът ми... се върна!
Да ти намерим заместител беше... пълна катастрофа.
Слава Богу, нямаше нищо отровно, но...
хич не ни беше лесно. Ти не ни го направи лесно.
Знам, съжалявам, татко. - Важното е, че си вкъщи.
Да... по този въпрос... - Изглеждаш заслабнал.
Липсва ти храна, или си станал голям сноб?
Тежко е да си сам, нали? - Да, но не съм умрял от глад.
Мога да се грижа и сам за себе си.
Намерил съм си хубаво местенце, и ще мога да идвам на гости често.
Няма по-добро лекарство от реалността... Да ни посещаваш?
Да. Обещавам да идвам често на гости.
Няма да останеш? - Не. Не е кой знае какво, татко.
Не мислеше, че ще съм тук завинаги, нали?
Рано или късно птичката напуска гнездото.
Ние не сме птици, а плъхове.
Не си напускаме гнездата, а ги разширяваме.
Може да съм друг тип плъх. - А може изобщо да не си плъх.
Може това да е за добро. - Оркестъра добре свири, а?
Ние само взимаме. Писна ми да крада. Искам да създавам нещо!
Искам да оставя нещо след себе си.
Говориш като човек. - Те не са толкова лоши.
Защо си толкова сигурен? - Наблюдавах ги от...
доста близко. - От колко близко? - Достатъчно.
И хич не са толкова зли, колкото ги изкарваш.
Ела с мен, искам да ти покажа нещо.
Аз ще си остана тук.
Почисти пода и всичко останало преди да заключиш.
Искате да остана да чистя? - Проблем ли ще е?
Не. - Добро момче. Ще се видим утре.
Пристигнахме.
Гледай внимателно, Реми.
Това става с плъховете, когато се отпуснат.
Светът, в който живеем принадлежи на врага ни.
Трябва да сме предпазливи.
Ние се грижим един за друг, Реми.
На края на деня имаме само един друг.
Не. - Какво?
Не, татко, не го вярвам!
Казваш ми, че бъдещето може да бъде само такова?
Така стоят нещата. Не можеш да промениш методите на природата.
Промяната е в същността на природата. Частта, на която можем да повлияем.
А промяната започва, когато решим ние.
Къде си се запътил? - Ако имам късмет...
само напред и нагоре.
Добро утро.
Добро утро казах.
Та, главния готвач, те покани на питие, а?
Това си е голяма работа. Какво ти каза?
Какво? Не можеш да ми кажеш?
Прости ми, че се намесих в дълбоките ти отношения с главния готвач.
Разбирам как стоят нещата. Показвам ти разни трикове в кухнята,
за да впечатлиш шефа, а после ми се правиш на ударен..
Събуди се!
Мислех, че си различен.
Мислех, че мислиш, че аз съм по-различна.
Не бях длъжна да ти помагам.
Ако мислех само за себе си, щях да те оставя да се издъниш.
Но... Исках да успееш.
Харесвах те. Голяма грешка.
Колет! Чакай! Колет!
Това беше, приятел, не мога повече.
Колет! Чакай, чакай! Недей да... ме прегазваш.
Не ме бива в разговорите, нито в готвенето.
Поне не и без твоята помощ. - Мразя фалшивата благоприличност,
просто още един начин за лъжене.
Имаш талант. - Нямам! Не е от мен!
Когато добавих тази подправка вместо да следвам рецептата...
Това също не бях аз. - Какво имаш предвид?
Че аз не бих направил така, че бих следвал рецептата.
Бих отишъл и на края на света по твой съвет,
защото обичам... съветите ти.
Но? - Но, аз...
Не й казвай! - Имам малка тайна.
Малко е странна...
Имам... - Какво?
Имам плъ... - Имаш плът?
Не, не имам едно малко...
Един малък готвач, който ми казва какво да правя.
Малък готвач? - Да!
Той е тук горе. - В главата ти?
Защо ми е толкова трудно да говоря с теб?
Ти ме вдъхновяваш. Ще рискувам.
Ще рискувам да излеза като пълен психопат.
Знаеш ли защо уча толкова бързо? Защо готвя така добре?
Не се смей, ще ти покажа.
Не, не!
Какво има? - Става въпрос за "При Густоу".
Най-накрая го затвориха ли? - Не.
Пак финансови проблеми? - Не.
Пуснали са нови замразени яйчени ролца?
Не съм писал за тях от години.
Последния ми репортаж беше след смъртта му.
Написах: "Густоу най-накрая намери мястото си в историята,
до еднакво известен готвач - Боярдин. "
Там го оставих. Това бяха последните ми думи.
Изобщо последните думи за него. - Да, г-не.
Тогава ми кажи...
как е възможно да е популярен отново?
Не, не! - ДНК-то го потвърди.
Всичко излиза, той е син на Густоу.
Не е възможно да става това!
Всичко това е нагласено! Момчето знае!
Само го виж как се преструва, че е идиот.
Играе си с ума ми, като котка с топка от...
нещо си там. - Прежда?
Да. Тормози ме с плъха си. - Плъх ли?
Консултира се с него, за да ме накара да си мисля, че е важно.
С плъха? - Именно!
А важен ли е плъха? - Разбира се, че не!
Само иска така да си мисля. Разбирам какъв цирк разиграва!
Първата му вечер на работа хванахме плъх,
казах му да го убие, а сега той иска да виждам плъха навсякъде.
Тук е! Няма го! Привижда ли ми се нещо?
Полудявам ли?
Но не! Отказвам да играя игричките му.
Трябва ли да ме притеснява това? За теб трябва ли да се притеснявам?
Не мога да го уволня, привлича хората. Ако го уволня, всеки ще се чуди защо.
Не искам да привличам излишно внимание.
Какво толкова? Не мислиш ли, че е хубаво
"При Густоу" да е на първа страница? - Не и ако слагат неговото лице!
"Густоу" вече си има лице. То е пълничко, любвеобилно,
и продава дюнери. Милиони дюнери.
Срока изтича след три дни. След това може да го уволниш, ако не е полезен.
И никой няма да знае защо.
Притесниха ме космите, които ми даде.
Пратих ги за повторна експертиза. - Защо?
Защото първите, които ми даде бяха от гризач.
Не, не. Опитай с това. По-хубаво е.
Отвратителни създания.
Това ми напомни за реалността.
За това как ме възприема света.
И ставаше все по-хубаво.
Реми!
Малки братко! Беше ни малко шубе, че няма да се появиш.
Как е, Реми? - Казал си им?
Точно това ти казах да не правиш.
Те са ми приятели, не знаех, че и на тях не може.
Съжалявам. - Не го казвай на мен, а на тях!
Проблемче ли има? - Не.
Чакайте тук.
Заключено?
Реми, какво правиш тук. - Емил се появи...
Казах му, че не може...
Същинско бедствие е. Както и да е, гладни са,
там е заключено и ми трябва ключа. - Искат от теб да крадеш храна?
Да. Не! Много е сложно за обяснение.
Те са ми семейство. Нямат такива задръжки.
Задръжки? Ако оня имаше задръжки, дали щеше да продава готова скара?
Или пък дюнери за микровълнова? - Или такива дребни пилета?
А виж го само кучето в костюм на царевица.
Никога няма да го продадем.
Млъквайте! Трябва да помисля.
Ако се разчуе за всичко това, ще ме подгони целият клан.
А, ето го. Я, завещанието ти!
Това е интересно. Нещо против? - Не.
Лингвини? Защо ще го има в завещанието ти?
Това беше моят офис.
Той е твой син!
Имам син? - Как може да не знаеш за това?
Аз съм плод на въображението ти, ти не знаеш, аз откъде да знам?
Този ресторант по закон е на сина ти!
Не! Остави го!
Открадна ми документите!
Ти! Вън от офиса ми! - Това не е твоя, а неговия офис!
Наздраве!
Издигащ се готвач се оказа собственика на "При Густоу"
Толкова сте добър, а нямате образование. Каква ви е тайната?
Тайната... Искате истината ли?
Аз съм синът на Густоу. Предполагам, че талантът ми е наследствен.
Но до скоро не знаехте този факт? - Не.
И благодарение на него, поехте контрол над ресторанта. Как разбрахте?
Част от мен просто го знаеше.
Частта от Густоу. - Откъде ви идва вдъхновението.
Вдъхновението си има много имена. Моето се казва Колет.
ХЕИ.
Искам да докладвам за нашествие на плъхове!
Из целия ми... из цялото "При Густоу" са.
В "При Густоу", а? Мога да мина след... 3 месеца.
Трябва да стане веднага! - Ще стане, когато имаме време.
Но плъха...
Ми открадна документите. - Трябваше вече да сме отворили.
Трябваше да е свършил преди час.
Здравей, мила. Точно говорехме за вдъхновението ми.
Да, нарича го "малкия готвач". - Не това, за теб говорихме.
Вие ли сте г-н Лингвини?
Простете, че ви прекъснах прибързаното празненство.
Просто реших, че ще е добре да ви дам шанс, защото сте нов в тази игра.
Игра? - Да, играете без противник.
Което, както можете да предположите, нарушава правилата.
Вие сте Антоан Игу.
Бавно загрявате, за бързо проспериращ.
А вие сте кльощав, за човек, които харесва храната.
Не харесвам храната, а я обожавам.
Ако не е прекрасна, не я преглъщам.
Ще се върна утре вечер и ще имам големи очаквания.
Молете се на Бога да не ме разочаровате.
Не че сме невъзпитани, но сме французи и е време за вечеря.
Имаше предвид, че е време за вечеря и ние сме французи.
Не ме гледай така. Разсейваше ме пред медиите.
Как да се концентрирам, като ме дърпаш така постоянно.
Не е важно само твоето мнение! Колет също може да готви.
Това беше!
Поуспокой се малко, не съм ти марионетка.
Не си ми кукловод.
Плъха готви? - Успокой се и се съвземи.
Игу идва и трябва да се концентрирам.
Това не съм го виждал преди. - Сякаш си му плюшена играчка.
Съжалявам, Реми, знам, че са много, но...
Не, недей. Всичко е наред. Бях голям егоист.
Гладни ли сте? А, така! Аз черпя. Влизаме като затворят.
Всъщност, кажи на татко да доведе целия клан.
Малки готвачо?
Това е страхотно, синко. Имаме си вътрешен човек.
Малки готвачо?
Здрасти, приятел. Мислех, че си се върнал в апартамента.
После видях, че те няма и аз...
Не беше редно да си оставяме отношенията така, затова...
Виж, не искам да се караме. Просто напрежението е голямо.
Много неща се промениха, и то много бързо.
Изведнъж станах Густоу, и трябва да се държа като Густоу...
Не трябва да разочаровам хората. Странно е.
Досега никого не съм разочаровал, защото никой не е разчитал на мен.
А единствената причина сега някой да разчита на мен, е заради теб.
Държах се несправедливо. Ти ми помогна, и не трябва да го забравям.
Ти беше добър приятел.
Какво е това? Какво става тук?
Крадеш храна? Как не те е срам?
Мислех, че си ми приятел. Имах ти доверие.
Махайте се с приятелите ти!
И не се връщай, защото ще се отнеса с теб,
както биха направили другите ресторанти.
Прав си татко. Кого заблуждавам?
Ние сме това, което сме. А тоест плъхове.
Той ще си тръгне скоро, а и вече знаете как да влезете.
Крадете колкото искате. - Няма ли да дойдеш? - Изгубих апетит.
Решихте ли какво ще поръчате, сър?
Да, сърцето ти, добре изпечено на поднос.
Днес е големият ден. Трябва да им кажеш нещо.
Какво например? - Ти си им шеф. Надъхай ги.
Внимание, моля! Внимание!
Тази вечер е много важна. Апетита идва с голямото си его.
Искам да кажа, че Игу идва.
Критикът.
И ще си поръча нещо...
от менюто ни. И ние ще трябва да го сготвим.
Просто не можеш да забравиш, нали?
Не трябва да си тук в работно време, опасно е.
Гладен съм! И нямам нужда от хубава храна, за да съм щастлив.
Номерът е да не си претенциозен.
Гледай и се учи. - Не, чакай!
О, не! Какво да правим? Ще ида да извикам татко.
Може да се мислиш за готвач,
но си просто един плъх.
Да, отнел е звезда при миналото посещение.
Да, един вид е убил Густ... татко ми.
Това не е на добре. - Но ще ви кажа едно нещо!
Игу е тук.
Антоан Игу е просто поредния клиент. На работа!
Да... Просто да...
Схемата е проста: ще създадеш за мен
нов вид замразена храна,
а аз в замяна няма да те убивам.
Довиждане, плъх.
Решихте ли какво ще поръчате? - Да, така мисля.
След като прочетох сумати похвали
за новия ви готвач, си умирам
за малко перспектива.
Точно така! Искам малко хубава перспектива.
Можете ли да ми препоръчате вино за нея?
За кое, сър? - За перспективата.
След като нямате перспектива и никой друг я няма в този проклет град,
ще ви предложа следното. От вас храната, от мен перспективата.
Която ще върви чудесно с Шавал Блан от 1947.
Опасявам се, че... Поръчката ви, сър?
Кажи на Лингвини, че ще ям каквото се престраши да ми сготви.
Кажи му, че искам да видя колко може.
Ще поръчам като него.
Значи се предаваме, а? - Защо го казваш?
Не е ли очевидно. В клетка сме и ни чака
кариера в сферата на замразените храни.
Не, аз съм в клетка. Аз се предадох.
Ти... си свободен.
Свободен съм, колкото свободен си ме представиш. Както и ти.
Стига моля ти се, омръзна ми да се преструвам.
Правя се на плъх за баща ми, на човек за Лингвини.
Дори си представям, че съществуваш, за да има с кой да си говоря.
Не ми казваш нищо ново. Знам кой съм.
Защо ти трябва да ми казваш кой съм. Защо трябва да се преструвам?
Но ти не се преструваш, Реми. Никога не си го правил.
Не, другото ляво!
Татко! - Здрасти, братле. - Емил!
Обичам ви! - Къде тръгна?
Към ресторанта. Няма да успеят без мен.
Защо изобщо ти пука? - Защото съм готвач!
Не си знаеш собствената рецепта?! - Не си я бях записал.
Тогава гледай да си я припомниш, защото не можем да му поднесем това!
Къде ми е поръчката. - Не можем ли да им дадем друго?
Това поръчват! - Да си поръчат друго.
Кажи им, че е свършило. - Не може, току-що отворихме.
Ами ако... просто им изпълни поръчките!
Ще се справим, само кажи как да действаме.
Не знам! - Трябва да кажем на клиентите нещо.
Кажете им да...
Спри се! - Не става въпрос за мен,
а за това какво да правим сега. - Плъхове!
Не го пипайте!
Благодаря, че се върна, приятелче. Знам, че звучи откачено, но...
истината понякога не е нормална, това не я прави да не е истината.
Нали, истината.
Истината е... че нямам никакъв талант.
Но този плъх... Той стои зад всички тези рецепти.
Той е истинския готвач. Криеше се зад шапката ми.
Той ми контролира действията.
Заради него мога да готвя така.
Заради него Игу стои и чака.
Досега аз обирах овациите му. Знам, че е трудно за вярване, но...
Хей, повярвахте, че мога да готвя.
Това върши работа. Откачено е, но върши работа.
Можем да сме най-великия ресторант в Париж,
а този брилянтен плъх, този брилянтен готвач,
може да ни направи такъв. Какво ще кажете? С мен ли сте?
Татко.
Татко, не знам какво да кажа. - Не бях прав относно приятеля ти.
И относно теб.
Не мисли, че избирам това пред семейството.
Не мога да избера между две части самия мен.
Не говоря за готвенето, а за куража ти.
Това наистина ли значи толкова много за теб?
Не сме готвачи, но сме семейство. Давай задачи и ние ще ги изпълним!
Спрете го, той е от ХЕИ! - Екип Делта, напред!
Останалите помогнете на Реми.
Служителите трябва да си мият ръцете.
Екип 3, рибата. Екип 4, печеното.
Екип 5, барбекюто. Екип 6, сосовете.
Всички на работа!
Който ще носи храна да ходи на два крака.
Трябва ни сервитьор.
Съжалявам за забавянето, но сме малко персонал тази вечер.
Моля, не бързайте.
Пържолата да е добре начукана. Точно така.
По-малко сол, повече масло.
Правете соса сякаш рисувате картина.
Леко с оцета. Продължавай да бъркаш.
Заливай го внимателно. Дайте лъжиците да ги опитам.
Прекалено сол има. Това е добре!
Не разливай доматите, Емил! - Съжалявам.
Колет, чакай! Колет, ти се върна.
Колет, аз... - Да не си гъкнал.
Ако се замисля, ще си променя решението.
Само ми кажи какво ще готви плъха.
Рататуи? Това е селска манджа.
Сигурен ли си, че искаш да сервираш нея на Игу?
Какво? Правя Рататуи. Добре де, ти как би го приготвил?
Рататуи? Сигурно се шегуват.
Искам да знам кой сготви този Рататуи!
Не помня кога за последно съм казал на келнера да поздрави готвача.
А сега съм в такава ситуация, че келнерът ми е и готвача.
Благодаря, но тази вечер съм просто келнер.
Тогава на кого да благодаря? - Извинете ме за малко.
Вие трябва да сте готвача. - Ако искате да го видите, ще изчакате
да си тръгнат останалите клиенти. - Така да бъде.
В началото Игу си помисли, че това е шега,
но след като Лингвини му обясни, усмивката му изчезна.
Реакцията му не беше да зададе нормален въпрос.
И когато свърши с разказа. Игу стана, благодари за яденето и си тръгна.
Без да каже нищо.
На следващия ден излезе статията му.
"В много аспекти работата на критика е лесна.
Не рискуваме почти нищо и сме над тези,
които дават работата си, за да я оценяме.
Ставаме известни с негативната критика,
която е приятна за писане и четене.
Но суровата истина, която срещаме
е тази в мащабния план на нещата.
Едно просто нещо,
е вероятно по-значимо от всичките ни критики.
Има и моменти, в които критиците наистина рискуват нещо.
И това е в откритието и защитата на новото.
Света често е жесток към новия талант и новите сътворения,
защото на новото му трябват приятели.
Миналата вечер преживях нещо ново.
Невероятно ядене от доста неочакван източник.
Гозбата и готвача ме накараха да осъзная,
че представата ми за добро ядене, е отвратителна.
Тотално ме разбиха.
В миналото открито споделях мнението си за фразата на Густоу:
"Всеки може да готви. "
Но чак сега осъзнавам какво точно е имал предвид.
Не всеки може да стане велик артист.
Но великият артист може да бъде от всякъде.
Трудно бих си представил по скромен произход
от този на гения, който в момента готви в "Густоу".
По мнение на този критик,
той е най-добрия готвач във Франция.
Скоро ще се завърна в "При Густоу", гладен за още от гозбите му. "
Беше невероятна нощ. Най-хубавата в живота ми.
Единственото предвидимо на живота е, че е непредвидим.
Трябваше да пуснем Скинър и този от ХЕИ, и естествено те ни издадоха.
Храната беше без значение. Щом разбраха, че има плъхове в кухнята...
Затвориха ресторанта, а Игу си загуби работата.
Но не го съжалявайте. Чувства се добре, като инвеститор.
Изглежда доста щастлив. - Ти пък откъде знаеш?
Трябва да тръгвам. Хората са гладни.
Знаеш как го обича.
Мерси, приятелче.
Ще искате ли десерт? - Разбира се!
Какъв ще искате? - Нека бъде изненада!
Повярвайте ми, като аз я разказвам, историята е много по-добра.
Давайте нещо за ядене, че умираме от глад.
Синхронизация за релийза: changebg
Превод: KALBI kalburov@gmail. com <b